Mezigenerační přenos traumatu holocaustu - Šamánková, Dita (Psychiatrie (Praha, Print), 2002)
Vzájemné nepřátelství lidských společenství má své psychologické souvislosti dané mezigeneračně přenášenými archetypálními vzorci komplementárních rolí. Vnější důvody propuknutí agrese, hledané v oblasti politické, ideologické apod., jsou často absurdní a jejich účelem je skrýt hlubší dramata odehrávající se na pozadí kolektivní psychologie. V případě nacistického holocaustu našla německá potřeba pomsty za prohru v první světové válce jednoho z nejvhodnějších obětních beránků ve věčně nenáviděném a pronásledovaném židovském národě. Pro „nápravu“ hluboce narušeného německého sebeobrazu musel být zvolen definitivní cíl a unikátní metody ničení, které nenarazily na odpor lidu, odedávna se dovolávajícho svého „zvláštního poslání“, jehož podstata byla po tisíciletí udržována promyšleným systémem všednodenních i velkolepých obětí. Židé přeživší holocaust přenášejí archetyp oběti do další generace projekcí odštěpených traumatizovaných částí svého self do psychiky vlastních dětí, které prostřednictvím symbiotické vazby fungují jako protetická náhrada amputovaných částí rodičovského „já“ a umožňují tak rodičům psychologické přežití. Externalizace rodičovských zranění, objevených ve vlastních psychických strukturách následující generací Židů, byla zlomem v chápání této dosud potlačované problematiky s dopadem pro celou lidskou společnost.
Keywords: židé; Stress Disorders, Post-Traumatic; Jews; oběti zločinu; psychoterapie; posttraumatická stresová porucha; lidé; Psychotherapy; Crime Victims; holocaust; Humans; Holocaust