Úzkost, stres a úzkostné poruchy na počátku 21. století - Libigerová, Eva (Remedia, 2003)
Úzkost je adaptivní biologický výstražný systém, který připravuje organismus po tělesné i duševní stránce k jednání v potenciálně nebezpečných situacích. Úzkost jako nemoc je abnormální reakce na relativně bezpečný svět. Trvá-li tento stav déle, dochází ke změnám v celkovém zvládání životních situací. Pak mluvíme o úzkostných duševních poruchách. V etiologii úzkostných poruch hraje roli zvýšená aktivita tzv. osy HPA (hypothalamo-hypofyzo-adrenální systém), která se aktivuje při stresu, stejně jako porucha ve funkci mozkových přenašeču (neurotransmiteru). Obě poruchy jsou podkladem neurobiologických změn v centrálním nervovém systému. Pro léčbu úzkostných poruch je k dispozici řada léčiv ze skupiny antidepresiv, benzodiazepinu a dalších účinných látek ovlivňujících úzkost, jako jsou nebenzodiazepinová anxiolytika ze skupiny azapironu, antihistaminika, b-blokátory a antikonvulziva. Z antidepresiv jsou to předevšim selektivní inhibitory zpětného vychytávání serotoninu (SSRI) a serotoninu + noradrenalinu (SNRI), ostatní nová antidepresiva, inhibitory monoaminoxidázy (IMAO, RIMA), v některých případech i klasická tricyklická antidepresiva.
Keywords: fyziologický stres; Stress, Physiological; systém hypotalamus-hypofýza; Anxiety Disorders; benzodiazepiny; antipsychotika; Antipsychotic Agents; Hypothalamo-Hypophyseal System; Antidepressive Agents; antidepresiva; úzkost; Anxiety; Benzodiazepines; úzkostné poruchy