Rezistence enterobakterií ke karbapenemům - Htoutou Sedláková, Miroslava; Hanulík, Vojtěch; Röderová, Magdalena; Hricová, Kristýna; Šenkyříková, Markéta; Kolář, Milan (Klinická mikrobiologie a infekční lékařství, 2011)
Úvod: Karbapenemy představují léky volby v případě závažných infekcí způsobených ESBL- a AmpC-pozitivními enterobakteriemi. Bohužel, v poslední době se objevuje vzrůstající trend vzniku odolnosti k těmto antimikrobním přípravkům. Cílem práce bylo stanovit výskyt rezistence ke karbapenemům u klinických izolátů čeledi Enterobacteriaceae a v případě záchytu stanovit její mechanizmus. Metodika: V časovém období 1. 4. 2009–31. 8. 2010 byly z klinického materiálu pacientů hospitalizovaných ve Fakultní nemocnici Olomouc (FN OL) (1 406 lůžek, z toho 155 na JIP), izolovány enterobakterie. Kultury byly identifikovány standardními mikrobiologickými postupy a jejich citlivost k antibiotikům byla stanovena diluční mikrometodou. U izolátů s minimální inhibiční koncentrací (MIC) meropenemu 2 mg/l a vyšší byla identifikace konfirmována automatickým systémem Phoenix (Becton Dickinson). Rovněž MIC meropenemu byla potvrzena E-testem a systémem Phoenix. Produkce karbapenemáz byla testována modifikovaným Hodgeho testem a kombinovaným testem s kys. 3-aminofenylboritou (3-APB) a EDTA. Dále byly použity CD-test k průkazu serinových karbapenemáz a modifikovaný DDST (mDDST) k průkazu metalo-beta-laktamáz (MBL). Tvorba ESBL a AmpC byla stanovena pomocí mDDST a modifikovaného AmpC testu. U vybraných izolátů pak byly detekovány geny kódující uvedené enzymy s využitím sady primerů umožňujícich amplifikaci specifických úseků jednotlivých beta-laktamáz. Následná charakterizace TEM a SHV pozitivních PCR produktů byla provedena pomocí restrikční analýzy. Výsledky: Z celkového počtu 12 605 enterobakterií bylo získáno 9 izolátů s MIC meropenemu 2 mg/l a vyšší. Sedm z nich bylo určeno jako Klebsiella pneumoniae, ve dvou případech se jednalo o Enterobacter cloacae. MIC meropenemu se u všech pohybovala v rozmezí 2–16 mg/l. Přitom produkce serinových karbapenemáz a MBL nebyla prokázána u žádného z nich. Stejně i PCR analýzy u nich neprokázaly přítomnost kódujících genů. U 7 kmenů (6x Klebsiella pneumoniae a 1x Enterobacter cloacae) byla detekována tvorba ESBL mDDST testem, AmpC byla zachycena vždy jednou u obou druhů enterobakterií modifikovaným AmpC testem. Genetická analýza potvrdila výskyt CTX-M a SHV typů u ESBL kmenů; multiplex PCR určila AmpC-pozitivní kmeny jako typy DHA a EBC. Závěr: Ve FN OL bylo v průběhu 17 měsíců identifikováno 9 (0,07 %) zástupců čeledi Enterobacteriaceae s MIC meropenemu 2 mg/l a vyšší. U žádného z nich nebyla prokázána produkce serinových karbapenemáz ani MBL. Jejich hraniční citlivost a rezistence ke karbapenemům byla podmíněna produkcí širokospektrých beta-laktamáz typu ESBL a AmpC spolu s jiným přidruženým mechanismem, především sníženou propustností buněčné stěny.
Keywords: Carbapenems; karbapenemy; prevalence; Enterobacter cloacae; Prevalence; Drug Resistance, Bacterial; karbapenemázy; Klebsiella pneumoniae; Enterobacteriaceae; bakteriální léková rezistence