Molekulárne prediktory výsledkov liečby gefitinibom a docetaxelom u predliečených pacientov s nemalobunkovým karcinómom pľúc: dáta z randomizovanej štúdie fázy III INTEREST - Douillard, Jean-Yves; Shepherd, Frances A; Hirsh, Vera; Mok, Tony; Socinski, Mark A; Gervais, Radj; Liao, Mei-Lin; Bischoff, Helge; Reck, Martin; Sellers, Mark V; Watkins, Claire L; Speake, Georgina; et al. (Journal of Clinical Oncology (České vyd.), 2010)
Cieľ V štúdii fázy III INTEREST bolo 1 466 predliečených pacientov s pokročilým nemalobunkovým karcinómom pľúc (non–small-cell lung cancer, NSCLC) randomizovaných na liečbu gefi tinibom alebo docetaxelom. Ako predplánovanú analýzu sme prospektívne analyzovali dostupné tumorové biopsie za účelom skúmania vzťahu medzi biomarkermi a klinickými výsledkami. Metódy Biomarkery zahrňovali počet kópií receptoru epidermálneho rastového faktoru (epidermal growth factor receptor, EGFR) pomocou fl uorescenčnej in situ hybridizácie (374 dostupných vzoriek), expresiu EGFR proteínu pomocou imunohistochémie (n = 380), mutácie EGFR (n = 297) a KRAS (n = 275). Výsledky Pre všetky analyzované biomarkerové podskupiny bolo prežitie podobné pre gefi tinib aj docetaxel, so žiadnymi štatisticky signifi kantnými rozdielmi medzi liečbami a so žiadnymi signifi kantnými interakčnými testami medzi liečbou a biomarkerovým stavom. Pacienti s pozitívnou mutáciou EGFR mali dlhšie prežitie bez progresie (progression-free survival, PFS) (pomer rizík [hazard ratio,HR] 0,16; 95% interval spoľahlivosti [confi dence interval, CI] 0,05–0,49; p = 0,001) a vyššiu mieru objektívnych odpovedí (objective response rate, ORR) (42,1% vs. 21,1%; p = 0,04), a pacienti s vysokým počtom kópií EGFR mali vyšší ORR (13,0% vs. 7,4%; p = 0,04) s gefi tinibom vs. docetaxelom. Záver Tieto biomarkery sa nezdajú byť prediktívne faktory pre diferencované prežívanie medzi gefi tinibom a docetaxelom pri tejto indikácii u predtým liečených pacientov; avšak výsledky prežívania mohli byť ovplyvnené nasledujúcimi terapiami. Pre sekundárne ciele PFS a ORR boli pozorované niektoré výhody pre gefi tinib nad docetaxelom u pacientov s pozitívnou mutáciou EGFR a u pa cientov s vysokým počtom kópií EGFR. Nebol prítomný štatisticky signifi kantný rozdiel medzi gefi tinibom a docetaxelom u biomarker-negatívnych pacientov. To naznačuje, že gefi tinib je schopný poskytovať podobné celkové prežitie ako docetaxel u pacientov v rámci širokého spektra klinických podskupín a že EGFR biomarkery ako napr. mutačný stav môžu dodatočne identifi - kovať pacientov, ktorí budú môcť pravdepodobne získať najväčší úžitok v PFS a ORR z gefi tinibu.
Keywords: proporcionální rizikové modely; analýza přežití; Proportional Hazards Models; taxoidy; Quinazolines; Protein Kinase Inhibitors; hybridizace in situ fluorescenční; Gene Dosage; Survival Analysis; Time Factors; Predictive Value of Tests; imunohistochemie; výsledek terapie; Risk Assessment; ras Proteins; Taxoids; mužské pohlaví; prediktivní hodnota testů; nádory plic; mutace; Biopsy; Proto-Oncogene Proteins; ErbB Receptors; Prospective Studies; Patient Selection; Antineoplastic Agents; In Situ Hybridization, Fluorescence; výběr pacientů; Biomarkers, Tumor; chinazoliny; logistické modely; Immunohistochemistry; Disease-Free Survival; nemalobuněčný karcinom plic; ženské pohlaví; protinádorové látky; hodnocení rizik; nádorové biomarkery; prospektivní studie; Humans; Mutation; Carcinoma, Non-Small-Cell Lung; odds ratio; erbB receptory; časové faktory; protoonkogenní proteiny; ras proteiny; Logistic Models; biopsie; inhibitory proteinkinas; genová dávka; Female; Treatment Outcome; Lung Neoplasms; přežití bez známek nemoci; lidé; Male; Odds Ratio