Kalendářní věk a zdatnostní věk (fitness age) - editorial - Novák, Jaroslav (Praktický lékař, 2019)
Stárnutí je spojené s vyšším rizikem chorob oběhového systému a dalších hlavních nepřenosných chorob, mezi něž se dle údajů WHO počítají zhoubné nádory, choroby dýchacího systému a diabetes. Se stárnutím souvisí také funkce a stavba tepenného řečiště. U zdravých osob se sedavým životním stylem se ve vyšším věku zvyšuje tepenná tuhost a zhoršuje se cévní endoteliální funkce. Ve srovnání se "sedavými" vrstevníky jsou u těch osob, které pravidelně zařazují pohybové aktivity aerobního charakteru, tyto změny jen málo významné či se vůbec nevyskytují. Dlouhodobá pohybová aktivita ovlivňuje příznivě řadu příznaků tepenného stárnutí a tím snižuje riziko oběhových chorob. Současně zvyšuje funkční kapacitu kardiorespiračního systému, srdeční funkce a metabolismu. Přímé stanovení maximální (nejvyšší) spotřeby kyslíku (VO2peak) je uznávaným měřítkem aerobní zdatnosti a kardiorespirační kapacity jak u zdravých osob, tak u osob s oslabeným zdravotním stavem. I malé zlepšení tělesné zdatnosti významně zlepšuje kvalitu života, snižuje prevalenci výše uvedených nepřenosných chorob a relativní riziko předčasné smrti ze všech příčin. Tzv. „zdatnostní věk“ (fitness age) se může významně lišit od kalendářního věku. U trénovaných seniorů může být i o několik dekád nižší. Ke stanovení kardiorespirační zdatnosti (CRF) lze v současnosti použít bezzátěžový model predikce CRF a zdatnostního věku. Zdravotníci by měli důkladněji přesvědčovat své pacienty a veřejnost o zdravotním významu vyšší pohybové aktivity.
Keywords: zdatnostní věk; Motor Activity; tělesná výkonnost; endotheliální dysfunkce; pohybová aktivita; Clinical Studies as Topic; Cardiorespiratory Fitness; Aging; lidé; Humans; VO2 max.; stárnutí; kardiorespirační zdatnost; klinická studie jako téma; Physical Fitness