Těhotenství u pacientek se srdečním selháním na podkladě preexistující kardiomyopatie nebo po transplantaci srdce - Vojtičková, Lenka; Kubánek, Miloš; Bínová, Jana; Gurka, Jiří; Hegarová, Markéta; Podzimková, Mariana; Hošková, Lenka; Krebsová, Alice; Málek, Ivan; Melenovský, Vojtěch; Netuka, Ivan; Cindr, Josef; et al. (Cor et Vasa (Brno), 2022)
Úvod: Těhotenství u pacientek s preexistující kardiomyopatií se systolickou dysfunkcí levé komory srdeční nebo po ortotopické transplantaci srdce (OTS) je rizikové pro matku i dítě. Proto je ve většině případů nedoporučujeme. Avšak ve vybraných případech lze těhotenství nechat proběhnout s vědomím zvýšeného rizika. Cílem této práce je analyzovat soubor pacientek se srdečním selháním nebo po transplantaci srdce, které úspěšně absolvovaly těhotenství a porod živého plodu během sledování na našem pracovišti. Metody: Pacientky jsme retrospektivně identifikovali v klinickém informačním systému IKEM a zpracovali jsme jejich klinická data a výsledky pomocných vyšetření. Výsledky: Celkem jsme zaznamenali devět těhotenství u osmi žen s preexistující kardiomyopatií. Ve většině případů šlo o dilatační kardiomyopatii (šest pacientek, 75 %). Ejekční frakce levé komory (EF LKS) byla v mezích normy nebo lehce snížená v 56 % případů (pět těhotenství), středně snížená ve dvou případech (22 %) a v pásmu těžké dysfunkce ve dvou dalších případech (22 %), kde jsme těhotenství nedoporučovali. Nebylo doporučeno ani těhotenství u ženy s hypertrofickou kardiomyopatií a silně pozitivní rodinnou anamnézou zahrnující úmrtí bratra na srdeční selhání a OTS u matky. Později byla v rodině zjištěna Danonova nemoc. Během těhotenství s preexistující kardiomyopatií a v následujícím roce po porodu jsme zaznamenali dvě dekompenzace srdečního selhání, jednu dekompenzaci arteriální hypertenze a dvě tranzitorní ischemické ataky. Kardiovaskulární příhoda komplikovala pět těhotenství (55 %). Ve čtyřech případech (44 %) byl pozorován pokles EF LKS ≥ 10 % po roce sledování. V pozdějším období byla u ženy s Danonovou nemocí nutná srdeční transplantace, nedošlo k žádnému úmrtí. Dále jsme zaznamenali čtyři porody po OTS, které měly kromě jedné epizody preeklampsie nekomplikovaný průběh s narozením čtyř hypotrofických, ale jinak zdravých dětí. Medián od OTS do porodu byl 68 měsíců. Další sledování bylo bez významnějších komplikací, ženy jsou naživu se sledováním 49-118 měsíců po porodu. Závěry: Díky moderní léčbě srdečního selhání je možné nechat proběhnout těhotenství i u žen s neischemickými kardiomyopatiemi a dysfunkcí levé komory srdeční. Těhotenství je možné také u vybraných žen po OTS, nicméně vzhledem k složité biologické situaci a prognostickým aspektům jej u těchto pacientek nedoporučujeme.
Keywords: narození živého dítěte; lidé; kardiovaskulární komplikace v těhotenství; Cardiomyopathy, Dilated; Heart Disease Risk Factors; Heart Failure; Female; dilatační kardiomyopatie; srdeční selhání; rizikové těhotenství; retrospektivní studie; Humans; rizikové faktory kardiovaskulárních chorob; Heart Transplantation; ženské pohlaví; transplantace srdce; Ventricular Dysfunction, Left; Pregnancy Complications, Cardiovascular; Live Birth; Pregnancy, High-Risk; Retrospective Studies; dysfunkce levé srdeční komory