Terapeutický potenciál amiodaronu - Mičuda, Stanislav; Martínková, J (Praktický lékař, 1998)
Amiodaron je považován za antiarytmikum s nejširším spektrem účinku. Elektrofyziologické funkce myokardu ovlivňuje na základě většiny dosud známých mechanismů. Kromě intenzivní blokády K+ kanálů je antogonistou Na+ a Ca + kanálů a β1-receptorů. Jeho systémový vliv má antiadrenergni povahu. Dochází k poklesu automacie v SA uzlu i v ektopických centrech, zpomaluje se vedení vzruchu v myokardu. Prodlužuje se efektivní i funkční refrakterní období síní i komor, zvyšuje se elektrická homogenita myokardu i práh pro vznik fibrilace komor. Nevýhodou je, že většina těchto účinků nastupuje s individuálně variabilní dlouhou dobou latence. V cévním a koronárním řečišti amiodaron vyvolává vazodilataci, klesá periferní cévní rezistence a stoupá perfuze tkání včetně myokardu. Hlavním důvodem pro omezení širšího klinického použití amiodaronu zůstávají nežádoucí účinky Pri nekontrolované terapii jsou časté a pestré. Nejzávažnější je plicní fibróza a hepatopatie. Nejčastější naopak korneální mikrodepozita, fotosenzibilita kůže a alergické reakce. Známé jsou poruchy funkce štítné žlázy (tyreotoxikóza nebo hypotyreóza) a priznaky plynoucí z poškození CNS a gastrointestinálního traktu.
Keywords: Drug-Related Side Effects and Adverse Reactions; kontinuální vzdělávání lékařů; amiodaron; antiarytmika; iontové kanály; nežádoucí účinky léčiv; Ion Channels; Pharmacokinetics; Education, Medical, Continuing; Anti-Arrhythmia Agents; farmakokinetika; farmakoterapie; Drug Therapy; Amiodarone