- MeSH
- Collesova fraktura chirurgie diagnostické zobrazování komplikace MeSH
- dospělí MeSH
- fraktury vřetenní kosti * chirurgie diagnostické zobrazování komplikace MeSH
- lidé MeSH
- osteotomie metody MeSH
- předoperační vyšetření metody přístrojové vybavení MeSH
- rentgendiagnostika - dvourozměrná projekce MeSH
- výsledek terapie MeSH
- získané deformity ruky chirurgie diagnostické zobrazování MeSH
- zobrazování trojrozměrné MeSH
- Check Tag
- dospělí MeSH
- lidé MeSH
- Publikační typ
- multicentrická studie MeSH
- práce podpořená grantem MeSH
- randomizované kontrolované studie MeSH
- MeSH
- Collesova fraktura * diagnóza chirurgie MeSH
- fraktury vřetenní kosti diagnóza chirurgie MeSH
- intraartikulární fraktury diagnóza klasifikace MeSH
- klasifikace * metody MeSH
- lidé MeSH
- medicína založená na důkazech MeSH
- multicentrické studie jako téma MeSH
- poranění zápěstí diagnóza klasifikace MeSH
- radius zranění MeSH
- statistika jako téma MeSH
- výsledky a postupy - zhodnocení (zdravotní péče) * MeSH
- Check Tag
- lidé MeSH
- Publikační typ
- práce podpořená grantem MeSH
The first to use the term Scapula was Vesalius (1514-1564) and thus it has remained ever since. Probably the oldest injured scapula, from 250 million years ago, was described by Chinese authors of a skeletal examination of a fossilised remains of a dinosaur Yangchuanosaurus hepingensis. In humans, the oldest known scapular fractures date back to the prehistoric and early historic times. In ancient times, a fracture of acromion was described in the treatises of Hippocrates. Early modern history of the treatment of scapular fractures is closely interlinked with the history of the French surgery. The first to point out the existence of these fractures were Petit, Du Verney and Desault in the 18th century. The first study devoted solely to scapular fractures was published by Traugott Karl August Vogt in 1799. Thomas Callaway published in 1849 an extensive dissertation on injuries to the shoulder girdle, in which he discussed a number of cases known at that time. The first radiograph of a scapular fracture was published by Petty in 1907. Mayo Robson (1884), Lambotte (1913) and Lane (1914) were pioneers in the surgical treatment of these fractures, followed in 1923 by the French surgeons Lenormat, Dujarrier and Basset. The first internal fixation of the glenoid fossa, including a radiograph, was published by Fischer in 1939.
- MeSH
- dějiny 16. století MeSH
- dějiny 17. století MeSH
- dějiny 18. století MeSH
- dějiny 19. století MeSH
- dějiny 20. století MeSH
- fraktury kostí dějiny chirurgie MeSH
- lidé MeSH
- lopatka zranění MeSH
- poranění paže dějiny chirurgie MeSH
- vnitřní fixace fraktury dějiny MeSH
- Check Tag
- dějiny 16. století MeSH
- dějiny 17. století MeSH
- dějiny 18. století MeSH
- dějiny 19. století MeSH
- dějiny 20. století MeSH
- lidé MeSH
- Publikační typ
- časopisecké články MeSH
- historické články MeSH
- klasické články MeSH
- práce podpořená grantem MeSH
Nonsurgical treatment was the mainstay of management of distal humerus fractures for centuries and nonunions and malunions were common. The 19th century featured the recognition of distinct injury patterns. With advances in radiology, anesthesia, antisepsis, and hardware technology, surgical treatment is now generally preferred, yet loss of elbow joint mobility can still be a vexing problem.
- MeSH
- dějiny 19. století MeSH
- dějiny 20. století MeSH
- dějiny 21. století MeSH
- dějiny starověku MeSH
- dějiny středověku MeSH
- fixace fraktur dějiny metody MeSH
- fraktury humeru diagnóza dějiny chirurgie MeSH
- lidé MeSH
- Check Tag
- dějiny 19. století MeSH
- dějiny 20. století MeSH
- dějiny 21. století MeSH
- dějiny starověku MeSH
- dějiny středověku MeSH
- lidé MeSH
- Publikační typ
- časopisecké články MeSH
- historické články MeSH
- práce podpořená grantem MeSH
Diaphyseal fractures of the forearm have accompanied humanity throughout its history. Nonsurgical techniques dominated the treatment for centuries, and complications including nonunion and malunion were common. The 19th century featured the recognition of distinct injury patterns. With the development of anesthesia and antisepsis, the operative treatment became widespread. In 1878, Heine described fixation of the diaphyseal nonunion of the distal ulna using an intramedullary ivory peg. Parkhill reported on the application of external fixation for forearm fractures in 1897-1898. Hansmann published the case of plate osteosynthesis of an acute fracture of the radius in 1886. In 1913, Schöne published the technique of closed intramedullary fixation of diaphyseal fractures of the forearm using a silver wire. During the first 2 decades of the 20th century, plate osteosynthesis quickly spread across Europe and North America owing to the influence of Lambotte and Lane. After the World War II, plate osteosynthesis became the surgical treatment of choice for forearm diaphyseal fractures.
- MeSH
- dějiny 16. století MeSH
- dějiny 17. století MeSH
- dějiny 18. století MeSH
- dějiny 19. století MeSH
- dějiny 20. století MeSH
- fixace fraktur dějiny MeSH
- fraktury ulny dějiny MeSH
- fraktury vřetenní kosti dějiny MeSH
- kostní destičky dějiny MeSH
- lidé MeSH
- poranění předloktí dějiny MeSH
- Check Tag
- dějiny 16. století MeSH
- dějiny 17. století MeSH
- dějiny 18. století MeSH
- dějiny 19. století MeSH
- dějiny 20. století MeSH
- lidé MeSH
- Publikační typ
- časopisecké články MeSH
- historické články MeSH
- Geografické názvy
- Evropa MeSH
- Spojené státy americké MeSH
Locking Compression Plate (LCP) has the advantageous feature that screws can be locked in the plate leaving an angular stable construct. There is no need to have contact between the plate and the bone to achieve stability resulting from friction of the plate-bone-construct. Therefore the plate does not need to be contoured exactly to the bone and the healing bone's periosteal blood supply is not affected. The LCP is used as a bridging plate to gain relative stability in multi-fragmentary, diaphyseal or metaphyseal fractures. Depending on the fracture, the combination hole can also allow the LCP to achieve absolute stability similar to conventional fixation techniques. Osteoporotic fractures have significant impact on morbidity and mortality. Proximal humeral and distal radius fractures are typical examples. These osteoporotic and often comminuted fractures are ideal settings/indications for LCP utilization in the upper extremity. However, the data quality is due to mostly small study populations not so powerful. Unquestionably there has been a clear and fashionable trend to choose operative treatment for these fractures, because the angular stability allows stable fixation and early functional mobilization.
- MeSH
- fraktury humeru chirurgie MeSH
- fraktury vřetenní kosti chirurgie MeSH
- kostní destičky MeSH
- kostní šrouby MeSH
- lidé středního věku MeSH
- lidé MeSH
- osteoporotické fraktury * chirurgie MeSH
- poranění paže chirurgie MeSH
- senioři MeSH
- vnitřní fixace fraktury * metody přístrojové vybavení MeSH
- výsledek terapie MeSH
- Check Tag
- lidé středního věku MeSH
- lidé MeSH
- senioři MeSH
- Publikační typ
- přehledy MeSH
The treatment of fractures at the distal end of the radius continues to challenge orthopaedic and upper extremity surgeons. As our understanding of the injury mechanism and local anatomy continues to improve, so too have our surgical techniques in helping patients regain functional use of the injured extremity. The purpose of this maniscript is to review the treatment methods available for distal radius fracture management.
- MeSH
- artroskopie metody využití MeSH
- fixace fraktur klasifikace metody využití MeSH
- fraktury vřetenní kosti chirurgie MeSH
- lidé MeSH
- ortopedické výkony metody trendy využití MeSH
- Check Tag
- lidé MeSH
- Publikační typ
- kazuistiky MeSH
2nd ed. xvi, 345 s. : il.
- Konspekt
- Ortopedie. Chirurgie. Oftalmologie
- NLK Obory
- chirurgie
- urgentní lékařství
2nd ed. 407 s. : il.
- Konspekt
- Ortopedie. Chirurgie. Oftalmologie
- NLK Obory
- chirurgie
2nd ed. Vol.1-2 (1222, 1225-2438 s.) : index